Диагностическое значение аутоантител к β1-адренорецепторам у пациентов пожилого возраста с хронической сердечной недостаточностью - Жаринова, В. Ю.; Табакович-Вацеба, В. А.; Жарінова, В. Ю.; Zharynova, V. Yu.; Tabakovych-Vatseba, V. A. (ЗДМУ, 2014)
С целью изучения диагностического значения аутоантител к β1-адренорецепторам в сравнении с аутоантителами к другим структурам миокарда у больных ишемической болезнью сердца с различной систолической функцией левого желудочка обследовали 98 пациентов (65 человек с диагнозом ишемическая болезнь сердца: стабильная стенокардия напряжения II–III ФК, сердечная недостаточность IIA–IIБ ст. и 33 пациента без хронической сердечной недостаточности с сохраненной фракцией выброса левого желудочка (ФВ>45%)). Регистрировали поздние потенциалы желудочков, ЭхоКГ, а также изучали уровень кардиотропных аутоантител иммуноферментным методом. Определяли уровни аутоантител к β1-адренорецепторам, Сom-02, Cos-05, L-myosin. Результаты показали, что в группе с систолической дисфункцией миокарда повышенный титр аутоантител к β1-адренорецепторам имел место у 68,5% пациентов, а в группе с нормальной фракцией выброса левого желудочка – только у 34,2%. Представленные данные свидетельствуют, что ухудшение сократительной способности миокарда при ишемической болезни сердца сопровождается повышением титра аутоантител к различным структурам миокарда, в первую очередь, к β1-адренорецепторам. З метою вивчення діагностичного значення аутоантитіл до β1-адренорецепторів у порівнянні з аутоантитілами до інших структур міокарда у хворих на ішемічну хворобу серця з різною систолічною функцією лівого шлуночка обстежили 98 пацієнтів (65 осіб із діагнозом ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія напруження II–III ФК, серцева недостатність IIA–IIБ ст. і 33 пацієнти без хронічної серцевої недостатності зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ>45%)). Реєстрували пізні потенціали шлуночків, ЕхоКГ, а також вивчали рівень кардіотропних аутоантитіл імуноферментним методом. Визначали рівні аутоантитіл до β1-адренорецепторів, Сom-02, Cos-05, L-myosin. Результати показали, що в групі з систолічною дисфункцією міокарда підвищений титр аутоантитіл до β1-адренорецепторів виявляли у 68,5% пацієнтів, а в групі з нормальною фракцією викиду лівого шлуночка – тільки у 34,2%. Наведені дані засвідчують, що погіршення скорочувальної здатності міокарда при ішемічній хворобі серця супроводжується підвищенням титру аутоантитіл до різних структур міокарда, в першу чергу, до β1-адренорецепторів. Aim. To study the deterioration of myocardial contractility in ischemic heart diseases. Methods and results. We have examined 98 patients aged 69.5±7.9 years, including 65 people with coronary heart disease: stable tension angina EFII-III,CH IIA-IIB degree and 33patients without heart failure with preserved left ventricular ejection fraction (EF> 45%). At the initial stage all patients underwent VLP registration, echocardiography, and also testing the level of cardiotropic AABs using ELISA immunoassay. The levels of AABs to β1-AR, Com-02, Cos-05, L-myosin. Thus, in the group with elevated systolic myocardial dysfunction a high AAB titer to β1-AR was detected in 68.5% of patients, while in the group with normal left ventricular ejection fraction, only in 34.2%. Conclusions. Thus, the obtained data suggest that the deterioration of myocardial contractility in ischemic heart diseases is associated with an increased titer of β1-AR.
Діагностичне значення ААт до β1-адренорецепторів у пацієнтів похилого віку із хронічною серцевою недостатністю
Diagnostic value of AATs to β1- AR in elderly patients with chronic heart failure
Keywords: аутоантитела; хроническая сердечная недостаточность; рецепторы адренергические; ишемическая болезнь сердца; аутоантитіла; хронічна серцева недостатність; рецептори адренергічні; ішемічна хвороба серця; Autoantibodies; Chronic Heart Failure; Adrenergic Receptor; Chronic Heart Disease