Можливості патогенетичної корекції дисбалансу системи протеази-антипротеази у хворих зі стабільною стенокардією напруги ІІ-ІІІ функціонального класу в поєднанні з хронічним обструктивним захворюванням легень ІІ-ІІІ стадії - Доценко, Сергій Якович; Крайдашенко, Олександр Олегович; Dotsenko, S. Ya.; Kraidashenko, О. О. (My University, 2023)
Мета роботи – оцінка клінічної ефективності екзогенного L-аргініну та статинотерапії в умовах розвитку стабільної стенокардії напруги ІІ-ІІІ функціонального класу в поєднанні з хронічним обструктивним захворюванням легень ІІ-ІІІ стадії. Матеріали та методи. Під спостереженням знаходилося 50 хворих із ішемічною хворобою серця та хронічним обструктивним захворюванням легень (середній вік 57 років; співвідношення чоловіки/жінки 78/22%). Для оцінки клінічної ефективності проведеного лікування при поєднаній кардіопульмональній патології обстежені були рандомізовані у 2 підгрупи: підгрупа 1 включала 25 пацієнтів із метаболітотропним препаратом на тлі високоінтенсивної статинотерапії (до базисної терапії включали L-аргінін та, в якості гіполіпідемічного засобу, розувастатин в дозі 20 мг/добу); підгрупа 2 включала 25 хворих (отримували тільки базисну терапію на тлі помірноінтенсивної статинотерапії (добові дози аторвастатину 20 мг, розувастатину 10 мг)). Групи були співставні за гендерним розподілом та демографічними показниками. Порівняльний аналіз стажу, початкового віку паління та анамнезу тютюнопаління в групах хворих достовірно не відрізнявся. Усі хворі 1 підгрупи приймали в якості метаболітотропного препарату L-аргінін аспартат у вигляді 4,2% розчину внутрішньовенно по 100 мл 1 раз в добу (курс 12 днів) з подальшим переходом на розчин для перорального застосування по 10 мл 5 разів на добу (курс 3 міс. ±3 доби). Через 12±1 тижнів проводилося контрольне обстеження. Drop out хворих на протязі дослідження не було. Комплаєнс 95-105%. Результати. Проведений аналіз співвідношення рівня активності MMП-9 до та після проведеної терапії свідчив, що рівень експресії MMП-9 знизився на 43,28% (р<0,05) у 1-й підгрупі та на 13,18% (р.н.д.) у 2-й підгрупі до кінця строку терапії. Активність ТІМП через 12 тижнів лікування склала +33,11% (р<0,05) та +11,27% (р.н.д.), відповідно для 1-ї та 2-ї підгруп. Величина відмінностей між підгрупами 1 та 2 по рівню маркера СРБ до та після терапії становила -45,65% (р<0,05) та -9,09% (р.н.д.) відповідно. Причому 19 (76%) осіб з 1-ї підгрупи досягли таргетного рівня практично здорових осіб до закінчення терміну лікування, що достовірно вище, ніж аналогічний показник 2-ї підгрупи (менше третини, 32%) при χ2=8,05, р<0,01. Висновки. Застосування L-аргініну на тлі високоінтенсивної статинотерапії у хворих на стабільну стенокардію напруження II-III функціональних класів у поєднанні із хронічним обструктивним захворюванням легень ІІ-ІІІ стадії сприяло більш вираженій позитивній динаміці у модуляції порушень протеазантипротеазого статусу у вигляді зниження підвищеної експресії ММП-9 та елевації рівня ТІМП на тлі лікування. The aim of this study is to assess the clinical effectiveness of the therapy including exogenous L-arginine and statins under the comorbidity of stable angina pectoris of the II-III functional class and chronic obstructive pulmonary disease of the II-III stage. Materials and methods. The study included 50 patients with coronary heart disease and chronic obstructive pulmonary disease (mean age 57 years; male/female ratio 78/22%). In order to assess the clinical effectiveness of the therapy for combined cardiopulmonary pathology, the patients were randomized into 2 subgroups: subgroup 1 included 25 patients who took metabolitotropic medication under high-intensity statin therapy (the basic therapy included L-arginine and rosuvastatin as a hypolipidemic agent in a dose of 20 mg/day); subgroup 2 included 25 patients who received only basic therapy under moderately intensive statin therapy (daily doses of atorvastatin 20 mg, rosuvastatin 10 mg)). The groups were comparable in terms of gender distribution and demographic characteristics. Comparative analysis of smoking experience, initial smoking age and smoking history did not differ significantly between the groups. After 12±1 weeks, a control examination was carried out. Results. The analysis of the ratio of the MMP-9 activity level before and after the therapy showed that the level of MMP-9 expression decreased by 43.28% (p<0.05) in the 1st subgroup and by 13.18% in the 2nd subgroup until the end of the therapy. TIMP activity after 12 weeks of the treatment was +33.11% (p<0.05) and +11.27% for the 1st and 2nd subgroups respectively. The difference between subgroups 1 and 2 in the level of the CRP marker before and after the therapy was -45.65% (p<0.05) and -9.09%, respectively. 76% of people from the 1st subgroup reached the target level of healthy people before the completion of the therapy that is significantly higher than the similar indicator in the 2nd subgroup (32%) at χ2=8.05, p<0.01. Conclusions: The application of L-arginine alongside high-intensity statin therapy for patients presenting with stable angina pectoris of the II-III functional class and stage II-III chronic obstructive pulmonary disease (COPD) resulted in more notable positive changes in the modulation of protease-antiprotease status disorders. This was evidenced by a reduction in the heightened expression of MMP-9 and an increase in the level of TIMP during the course of treatment.
Potential for pathogenetic correction of protease-antiprotease system imbalance in patients with comorbidity of stable angina pectoris of the II-III functional class and stage II-III chronic obstructive pulmonary disease
Keywords: ішемічна хвороба серця; хронічне обструктивне захворювання легень; матриксна металопротеїназа 9; тканинні інгібітори матриксних металопротеїназ; L-аргінін; розувастатин; ischemic heart disease; chronic obstructive pulmonary disease; matrix metalloproteinase 9; tissue inhibitor of metalloproteinases; L-arginine; rosuvastatin