Роль дослідження деформації міокарда в діагностиці ураження лівих камер серця та лікуванні гіпертонічної хвороби у жінок в стані постменопаузи - Соколова, Марина Володимирівна; Sokolova, M. V. (Запорізький державний медичний університет, 2020)
Дисертаційна робота присвячена удосконаленню діагностики патологічних змін міокарда лівих камер серця та оптимізації лікування жінок з гіпертонічною хворобою в стані постменопаузи з урахуванням показників деформації міокарда. Для досягнення поставленої мети до відкритого проспективного контрольованого дослідження було залучено 100 жінок з гіпертонічною хворобою (ГХ) І-II стадії в стані фізіологічної або хірургічної постменопаузи, які утворили основну групу (середній вік склав 57,7±4,3 років), та 26 нормотензивних жінок із фізіологічною менопаузою групи контролю (середній вік 56,2±3,5 років, р>0,05). Всім учасникам дослідження проведено загально-клінічне обстеження, добовий моніторинг артеріального тиску (ДМАТ), дуплексне сканування каротидних артерій, стандартну трансторакальну та спекл-трекінг ехокардіографію, а також лабораторне визначення основних біохімічних параметрів, маркерів кардіального ремоделювання - кардіотрофіну-1 (КТ-1) і ST2, та жіночих репродуктивних гормонів. За результатами стандартної трансторакальної ехокардіографії пацієнтки основної групи мали достовірно більшу товщину міжшлуночкової перегородки (МШП) на 23,4 % (р<0,01), задньої стінки лівого шлуночка (ЗСЛШ) на 16,27 % (р<0,01) та індекс маси міокарда ЛШ (ІММЛШ), більший на 17,78 % (р<0,01). Патологічне значення відносної товщини стінки (ВТС) ЛШ понад 0,42 спостерігалось у достовірно більшої частини хворих на ГХ, ніж серед жінок контрольної групи: у 71 % і 38,5 % осіб відповідно (χ2=20,53; p<0,0001). Як наслідок, у пацієнток з ГХ в стані постменопаузи достовірно частіше спотерігались несприятливі концентричні типи ремоделювання ЛШ, ніж у практично здорових осіб: у 71 % та 38,5 % відповідно (χ2=9,52; p<0,01). Тривале підвищення АТ сприяло розвитку дилятації лівого передсердя (ЛП) у 47 % хворих основної групи, в той час як всі жінки групи контролю мали лінійні та об’ємні параметри ЛП в межах норми. Аналіз деформаційних властивостей лівих камер серця виявив достовірне зниження у пацієнток з ГХ глобального поздовжнього стрейну (ГПС) ЛШ на 9,5 % (р<0,01) та пошарового ГПС - ендокардіального шару (endo) на 11 % (р<0,01), середнього шару (mid) - на 10,7 % (р<0,05) та епікардіального шару (epi) - на 7,1 % (р<0,01). Поздовжній стрейн (ПС) ЛП в резервуарну фазу був меншим на 25,5 % (р<0,001), а ГПС ЛП - на 19,9 % (р<0,01). У хворих жінок з ГХ ще до розвитку гіпертрофії ЛШ (ГЛШ) та дилятації ЛП спостерігалось зниження ГПС ЛШ на 9,5 % (р<0,01), ГПС ЛШ endo - на 10,5 % (р<0,01), ГПС ЛШ mid - на 10,7 % (р<0,01), ГПС ЛШ epi - на 9,6 % (р<0,01), ПС ЛП у резервуарну фазу - на 23,3 % (р<0,01), ГПС ЛП - на 12,2 % (р<0,01). Наявність ГХ у жінок в стані постменопаузи достовірно впливала на показники діастолічної функції ЛШ: у пацієнток основної групи спостерігалось достовірне (р<0,01) зниження співвідношення швидкостей раннього та пізнього піків наповнення ЛШ (Е/А), швидкості руху септальної (е' sept) і латеральної (е' lat) частини фіброзного кільця мітрального клапана, збільшення ізоволюметричної релаксації ЛШ (ІVRT) та співвідношення E/е'. При використанні алгоритму Європейської Асоціації кардіоваскулярної візуалізації (EACVI) 2016 р. діастолічна дисфункція ЛШ (ДДЛШ) діагностувалася достовірно у меншої кількості осіб: у 7 % проти 31 % (p<0,0001) при оцінці ДФЛШ за критеріями Американського товариства ехокардіографії (АSЕ) 2009 р. Невизначений результат ДФЛШ визначався у достовірно більшої частки пацієнток з ГХ: у 52 % проти 31 % (p<0,0001), при оцінці попереднім алгоритмом (p<0,0001). The thesis is devoted to the improvement of the pathological changes of left heart chambers’ diagnostics and optimization of postmenopausal hypertensive women’s treatment by the studying of myocardial deformation. To achieve this aim 100 women with uncomplicated arterial hypertension (AH) and physiological or surgical menopause, who formed the main group (mean age 57.7 ± 4.3 years) in an open prospective controlled study, were enrolled. 26 normotensive women with physiological menopause (mean age 56.2 ± 3.5 years, p>0.05) formed a control group. All participants of the study were undergone a general clinical examination, ambulatory blood pressure monitoring (ABPM), duplex scan of carotid arteries, standard transthoracic and speckle-tracking echocardiography, as well as laboratory determination of the main biochemical parameters, markers of cardiac remodeling cardiotrophin-1 (CT-1) and ST2, and female reproductive hormones. According to the results of standard transthoracic echocardiography, the patients of the main group had significantly greater thickness of the interventricular septum (IVS) by 23.4 % (р<0.01), the posterior wall of the left ventricle (PWLV) by 16.27 % (р<0.01) and the myocardial mass index of the LV (MMILV) by 17,78 % (p<0.01). Pathological increase in LV relative wall thickness (RWT) > 0.42 was observed in a significantly higher proportion of patients with AH than among normotensive women: in 71 % and 38.5 % of persons respectively (χ2 = 20,53; p<0,0001). As a consequence, concentric types of LV remodeling observed significantly more often in postmenopausal patients with AH than in healthy subjects: in 71 % and 38.5 % cases, respectively (χ2 = 9.52; p <0.01). The prolonged increase in blood pressure (BP) contributed to the development of left atrial (LA) dilation in 47% of patients of the main group, when all women of the control group had normal linear and volumetric parameters of LA. Analysis of the LV and LA deformation revealed a significant decrease in the LV global longitudinal strain (GLS) by 9.5 % (p <0.01), endocardial (endo) LV GLS by 11 % (p <0.01), middle layer (mid) LV GLS by 10.7 % (p <0.05), epicardial layer (epi) LV GLS by 7.1 % (p <0.01), LA longitudinal strain (LS) in the reservoir by 25.5 % (p <0.001), GLS LA by 19.9 % (p <0.01) in patients with AH. Postmenopausal women with AH had a decrease in LV GLS by 9.5 % (p<0.01), LV GLS endo by 10.5 % (p <0.01), LV GLS mid by 10.7 % (p <0.01), LV GLS epi by 9.6 % (p <0.01), LA LS in the reservoir phase by 23.3 % (p <0.01), LA GLS with R-synchronization by 12.2 % (p <0.01) even before LV hypertrophy and LA dilation development. The presence of AH in postmenopausal women significantly influenced the LV diastolic function parameters: patients of the main group had statistically significant (p <0, 01) decrease in the ratio of peak early to late diastolic filling velocity (E/A), the septal (е' sept) and lateral (е' lat) part of the mitral ring velocity during early LV filling, an increase in LV isovolumetric relaxation time (IVRT) and a ratio of peak early diastolic flow velocity to peak ring velocity E/e '. The 2016 European Association of Cardiovascular Imaging (EACVI) algorithm for the evaluation of LVDF diagnosed the LV diastolic dysfunction (LVDD) significantly rare – in 7 % of patients compared to 31 % (p<0,0001) and the undetermined result of LVDF significantly often – in 52 % of patients, compared to 31 % of patients (p<0.0001) with using 2009 American Society of Echocardiography (ASE) criteria.
The role of myocardial deformation imaging in the assessment of left heart chambers and treatment of hypertensive postmenopausal women
Keywords: деформація міокарда; ураження лівих камер серця; гіпертонічна хвороба; жінки в стані постменопаузи; валсартан; гідрохлортіазид; myocardial deformation; damage of the left heart chambers; arterial hypertension; postmenopausal women; valsartan; hydrochlorothiazide